Det känns som om världen är trasig.
Så kände jag inte förut.
Jag funderade aldrig på det.
Men nu är jag aldrig lycklig längre.
Jag tittar på mina barn eller på folk på gatan -
- och vill skaka om dem.
Jag menar... Inser de inte att allt är slut?
TRE ÅR TIDIGARE
- Tror du att allt var bra tidigare? - Självklart inte.
Det krävs nåt sånt här för att inse att allt är i spillror.
Talar du om förhållandet till din fru?
Det jag gjorde...
Det de bad mig att göra...
Det förändrade allt.
När du säger att världen är trasig -
- kanske du menar att nåt är trasigt inom dig?
Har du lyssnat alls?
Det jag gjorde...
...kan man inte få ogjort.
Och som en konsekvens av det...
...har världen förändrats.
Allt har förändrats p.g.a. det jag gjorde.
Tiden är ute.
Bra.
Kom inte närmare.
Det är inte säkert.
Den fick mig.
Team 21 till Team 11. Hör ni mig? Kom
Strunta i det. Jag vill inte prata med dem.
Jag måste väl åtminstone svara?
- Vi hör. - Jag vet att Ruby är sur.
Men be henne att svara.
Säg att hon kan dra åt helvete.
Svar nej.
Definitivt nej.
Kom igen, Ruby! Vi är tre platser bakom dig.
Få dem att stanna så hämtar vi dig.
- Kan du få honom att sluta prata? - Ja.
Tack.
Varför ville du vara med i racet, Ruby?
- Gör inte så. - Vad?
Ni ställer frågor och låtsas vara intresserade.
Jag låtsas vara intresserad av er och sen lär vi oss av varandra.
Det är bara skitsnack.
- Ledsen, men det är det. - Vi har förlorat båda våra föräldrar.
Låtsas åtminstone att du bryr dig.
Beklagar. Er mamma verkade vara en bra kvinna.
Jag hoppas att hon har fått frid.
- Herregud! Det är... - Mamma!
Hon lever!
Vad gör hon på taket?
Team 11 till Team Awesome.
Tack för att ni plockade upp mamma. Kan ni stanna?
Det vore underbart.
Ledsen, men det är ingen bra idé.
Det här blir tufft att höra så sitt ner.
Faktum är att det är kört för er mamma.
Hon har blivit biten.
Hon var säkert snäll.
Det verkade så. Tänk på de bra stunderna.
Får vi prata med henne?
De vill tala med henne, innan hon förändras.
Ingen fara. Jag fixar det.
Hej! Dina ungar vill tala med dig.
Vi älskar dig, mamma!
Ni måste fortsätta.
Jag blev biten och kan inte följa med er.
Ni vinner tävlingen och gör mig och er pappa stolta.
På ön kommer ni att bli nåt stort.
Meg, allt blir bra. Zane är en bra man. Han älskar dig.
Bilda familj, men skaffa en karriär först.
Roman, det spelar ingen roll om du är gay.
Jag älskar dig inte mindre för det.
- Jag är inte gay, mamma. - Vi älskar dig också.
Ni måste fortsätta och om ni blir rädda så minns bara-
-att jag är med er.
Bara blunda och minns alla bra stunder vi hade ihop.
De var mitt livs lyckligaste dagar.
Det är det vackraste jag nånsin hört.
Vilken snäll dam.
Kör förbi dem, Zane. Titta inte bakåt, Roman.
Hur är det med henne?
Det är så klart fruktansvärt, men samtidigt fantastiskt.
Det är väl en del av det där med att bli ett monster?
Jag vet inte.
Hon ulkar som fan där uppe.
Det kan finnas andra anledningar.
Vad gav du henne?
Inget. Hon fick bara en slurk innan jag lade henne på taket.
Var är flaskan med LSD?
Hur mycket gav du henne?
Mindre än hälften.
Okej, allt.
Och meskalinet.
Och kanske en gnutta eter.
Jag är nog okej!
Vänta! Jag måste nog...
Skåpbilen gråter. Vet du varför?
Du gav bort allt vårt knark -
- för att göra en oskyldig människa hög.
Förlåt, men jag ville se vad som händer när en sån där är hög.
- Och lindra Jennys smärta. - Okej.
Herregud!
Jag är okej, tror jag!
Vi kan ha överdrivit den transformation du genomlevde.
Jag tog meskalin i Mexico City en gång.
Det var omvandlande.
Har ni drogat mig?
- Ja. - Helt jävla otroligt.
Testade du andra hallucinogena där? Aztekerna älskade dem.
Jag sög på paddor.
Sen kissade jag blått.
- Kan nån ta ratten? - Jag!
- Nej! Jag gör det. - Nej, jag!
Välkommen tillbaka, Jenny!
Tror ni att det här är nåt slags skämt?
Inte alls.
Mittpedalen är väl bromsen?
Varför trodde du att du var på väg att bli ett monster?
- För att ni drogade mig. - Nej. Det hände långt senare.
- Sätt dig, Jenny. - Ja, bromsen är i mitten.
Du kanske ville bli ett monster.
Det riktiga monstret kanske finns inom dig.
Du är inte redo att gå tillbaka till din familj.
Vi måste reda ut det.
Försöker du analysera mig? Du är helt galen.
Galenskap är nåt relativt.
Den beror på vilken sida av buren du är på.
Vi klarar det.
Nu ska vi se om pappas plan är smartare än han var.
Du vet inte vad du pratar om.
- Jag övergav inte barnen. - Ändå är du här.
Jag trodde att jag skulle bli en sån där.
Det var bara en skråma.
Du trodde direkt att du var ett monster.
Du föredrog att dö framför att kämpa för att överleva.
Det är intressant.
Det struntar jag i.
Jag vill härifrån för att skydda mina barn.
- Dr Jones. - Vill du skydda dina barn?
Släpp ut mig. Jag vill vara med dem.
- Dr Jones. - Varför stötte du då bort dem?
Det gjorde jag inte.
- Dr Jones. - Låt mig tala med dem.
Vad är det?
- Precis när vi började göra framsteg. - Vad?
Känner ni doften?
Nåt luktar skumt.
- Ska jag ta fram andningsutrustning? - Nej. Den kanske vi behöver sen.
Bränderna är under kontroll.
Det kan vara nån galenskap relaterad till tävlingen.
Jag slår vad om att jag kan gissa vad.
Det är nog en fälla.
Några fordon körde in för en stund sen.
Vi har inte hört av dem.
Som sagt, skumt.
- Vad händer? - Inget att oroa sig över.
Röken då? Vi kommer inte att se nåt.
Det har vi tänkt på.
Tror du att det hjälper?
Jag kör bättre så här.
- Du kan inte köra. - Just det.
Var är växelspaken?
Jag tror att jag hör nån mer.
Ingen skjuter på dem.
Grattis, El Capitano.
Så går det när du följer din instinkt.
Nu måste vi bryta ner dina blockeringar.
Vi talade om att acceptera döden så nu vill jag utforska -
- om det är kopplat till rädsla för att leva.
Jag vill inte utforska nåt alls.
Jag vill att ni stannar, nu.
Jag känner en viss fientlighet.
Vad är det första som dyker upp när du tänker på din mor?
Vad är det andra?
Är du okej?
Det är lugnt.
Mitt namn är Lou. Lou Collins.
Mitt är Ta ett jävla steg bakåt!
Det där är inte nödvändigt.
Du såg ut att ha ont.
Jag tänkte att du kanske behövde hjälp.
Okej.
Du ser ut att kunna ta hand om dig själv.
Var försiktig.
Hon kanske gillar Volvo.
Annars är det hunden.
Hon sa att hon ville ha en, men det var nog för att reta mamma.
Hon kanske dejtar en rymling eller vill leva förortsliv.
- Huslån, jobb och ungar. - Det har jag svårt att tro.
Trots hårfärgen och alla piercingar är hon en sann hemmafru.
Eller så ville hon inte sitta fast i en bil med pojkvännen -
- och hans ex som är hennes storasyster.
- Du lämnade mig. - Du var trygg.
- Du kunde ha ringt. - Mamma var sjuk!
Du behövde inte ligga med Ruby. Hon är min syster, för helvete!
Du tänker bara på dig själv.
- Det är orättvist. - Handlar inte tävlingen om det?
- Du tar hand om Nummer ett. - Vi föds ensamma och dör ensamma.
Ut med dig!
På allvar?
Varför ska jag hjälpa dig om du är så självisk?
Det är farligt där ute.
Kaye, där är monster överallt.
Professor Newman, hör ni mig?
För att utvärdera era kognitiva funktioner -
- vill jag att ni listar periodiska systemets fem första grundämnen.
Väte.
Helium.
Litium.
Beryllium. Bor.
Repetera dem baklänges.
Bor, beryllium, litium, helium, väte. Var är jag?
Ni är i Brookeheaths centrala regeringsbyggnad.
Vi vet hur kunnig ni är, Helen, så jag ska vara ärlig: ni är smittad.
Ni har varit skendöd under lång tid.
Men processen har inte fortskridit och jag vet inte varför.
För att väcka er gav jag er dexamfetamin.
- Hur stor dos? - 200 mg.
Som ni vet är bieffekterna av en så stor dos extrema.
Och illegala.
Många begränsningar har upphävts sen utbrottet den 13 november.
Vad är det ni vill veta?
Jag vill att ni berättar om er patient Michael Garwick.
Jag anser mig inte vara ond.
Folk får säga vad de vill.
Jag var fel man på fel plats vid fel tidpunkt.
Vissa anser att de på fel plats var folket i Edinburgh och Glasgow.
Jag gjorde vad jag gjorde för att rädda övriga Storbritannien.
Ja, men det räddade väl inte dem?
Det får historien avgöra. Vi gjorde vad vi var tvungna.
Och vi kommer att fortsätta göra det.
Jag undrar hur det är...
...med skuldkänslorna du tog upp när vi träffades senast.
Dem vill jag återgå till.
Det var inte min idé att använda massförstörelsevapen i Skottland.
Men extrema situationer kräver extrema mått.
Försöket att begränsa virusutbrottet kanske inte fungerade -
- men det var en risk vi hade räknat med.
Anser du att de nya åtgärderna är nödvändiga?
- Får du uttrycka åsikter? - Det gör jag inte.
Du uttryckte tvivel kring utegångsförbudet tidigare.
Jag är trött på folks gnäll om rättigheter.
Viruset måste stoppas.
Om det betyder att vi måste byta livsstil, må så vara.
Folk vill ha utegångsförbudet. De vill känna sig trygga.
Är det så illa?
Tiden är ute.
Varje vecka sitter du tyst och dömer mig.
Du säger att du inte gör det, men jag ser det i din blick.
Vi kanske ska ta upp det nästa gång.
Kanske eller kanske inte.
Förlåt att jag stör, men vi har problem med Westons faktura.
Han vägrar att betala och är tydlig med det.
Vad sa han?
Att jag skulle sticka upp den i arslet.
Gjorde du det?
Nej.
Bra.
Det var bra.
Hur fungerar den här?
Det är det senaste inom informationsteknologi.
Känn hur stabil den är.
Just det. Såna hittar man inte i butiker.
Jag ska visa nåt.
Utegångsförbudet börjar om tio minuter.
- Jäklar. - Nej! Jag visar bara hur de funkar.
Folk kommer att älska dem.
De visar var man måste vara och när.
- Man behöver inte oroa sig för nåt. - Just det.
Du kanske inte ville leva i den här världen längre.
Du kanske ville tro att såret var ett bett.
Du kanske ville bli ett monster.
Leva fritt och följa din instinkt.
Nu är du besviken.
Jag är friare än du.
Jag vet vem du är.
Du var en vanlig kille som blev galen efter utegångsförbudet.
Min son visade dina klipp på internet.
Du är en sån som filmar sig själv och lägger upp allt på nätet.
Hörde du, Cheese? Hon gillar klippen!
Vill du ha en knapp. Jag har fullt av dem.
Den där är till dig, gullet!
Ni bara låtsas vara galna. Ni är lika rädda som jag.
All er galenskap är ett försvar.
Ni lyssnar på skitmusik och dricker drinkar -
- som om livet vore en lek och inget spelar nån roll.
Men det gör det! Det spelar roll.
Det är raka motsatsen. Vi lever vårt drömliv.
Livet är ett skämt.
Man måste välkomna döden, inte vara rädd för den.
Och man ska inte kritisera musik man inte förstår.
Du är rädd för livet. Därför tar du det inte på allvar.
Du är rädd för att känna nåt så prata inte om mina känslor.
Jag vill återgå till dina barn.
Varför övergav du dem vid en tidpunkt då de behövde dig som mest?
Hur går det?
Vi närmar oss Garwick.
Säg till när du har honom.
Jag ser honom.
Michael!
Vi vet att Garwick injicerades med en tidig version av viruset -
- under försöken som ni övervakade.
Det måste finnas nåt i hans plasmaceller -
- som förhindrar att ytprotein tar sig in i de vita blodcellerna.
Vet ni hur många som dog av smittkoppor på 1900-talet?
- 500 miljoner. - Hur många efter 1979?
Inga. Sjukdomen har utrotats.
Hur lyckades Edward Jenner med det?
Han insåg att mjölkerskor som injicerats med kokoppor blev immuna.
Han undersökte noggrant ett urval av prover -
- som uppvisade de resultat han letade efter.
Menar ni att jag ska kolla patientens sjukdomshistoria?
Han började producera antikroppar innan försöken inleddes.
Nyckeln finns i hans förflutna.
Men varför bryr ni er så mycket, mr Underhill?
Dem ni arbetar för vill inte ha ett botemedel.
De är bara ute efter en sak...
...makt.
Tack.
- För vad? - Du räddade mitt liv.
När jag och Ruby träffades...
Du behöver inte tala om det.
Låt mig bara säga det här sen behöver vi inte tala om det igen.
Jag tänkte faktiskt på dina känslor.
Jag trodde att du inte skulle bry dig så mycket.
Älskar du henne?
Självklart inte.
Du älskar ingen.
Jag älskade dig.
Jag vet att du är arg.
Det behöver inte vara fel. Det är en äkta känsla.
Ilskan är äkta.
- Ja. - I så fall är det sanningen.
En sann känsla.
Sanningen gör dig fri.
Vad kände du när du lämnade barnen?
Vill du veta det?
Lättnad.
De skulle klara sig bättre utan mig.
Jag skulle vara försiktig och inte låta dem ta risker för att vinna.
Vad är du rädd att förlora? Varför är du rädd för att ta risker?
Det är jag inte.
Jag ville att det skulle vara ett bett. Så dog min man.
Jag ville vara med honom.
Fortsätt.
Jag ville inte se mina barn dö i en olycka eller bli en av dem.
Jag ville dö.
Jag ville dö före dem.
Tack för din ärlighet, Jenny.
Visst känns det bra?
Ja.
Du är nog redo att vara med din familj nu.
Bra.
Inte min bräda, snälla!
Du får en ny på ön.
- Är du redo? Hur känns det? - Redo för vad? Stanna.
Nej. Du är ju rädd för att ta risker.
Det här blir en så stor befrielse att jag får gåshud.
Varför är det hjul på surfbrädan?
När jag nickar till min assistent drar han i spaken -
- och du skjuter ut som en kork ur en flaska.
- Det gör bara ont om du faller. - Eller kör på nåt.
Eller blir påkörd.
Vad du än gör, titta inte på vägen.
Fokusera på brädan och hur den tar dig -
- till den relativa säkerheten hos din familj.
Jenny, du kommer inte att dö.
Vet du varför? För att du inte är redo att dö.
Brädan är ditt liv och du släpper väl inte det?
Okej.
Nästan framme.
Är inte det där bilen mamma var i?
Vad fan?
Här kommer de. Håll stadig kurs.
Sakta ner lite.
Tack, dr Jones.
Capitano, cd: n.
Det här är ditt recept. Två gånger om dagen, före måltider.
Cheese.
Vaya con dios.
Stanna. Det här vill ni se.
Mamma!
- Är du oskadd, mamma? - Jag mår bra. Det gör jag faktiskt.
- Vi trodde att du var död. - Jag trodde att jag blivit biten.
Där har vi nåt vackert, Cheese.
Försiktigt, annars går det illa.
Jag måste hämta brädan.
Titta vem det är, Brutus! Se vem som är tillbaka.
- Är de fullkomligt vansinniga? - Nej.
De är missförstådda.
Jag har alltid vetat när ögonblick förvandlas till minnen.
Det här, min vän, kommer att bli ett fint ett.
- En färdknäpp, El Capitano? - Med glädje.
Jag saktar inte ner. Inte för nån.
Vi bör nog inte hänga kvar här.
Tjejen i jaggan lär ha dödat tre andra deltagare.
Ytterligare ett offer för känslomässigt trauma.
Det här verkar ha drabbats av villfarelsen -
- att en våldsorgie på nåt sätt ska ge henne frid.
Cheese, El Capitano, sprid ut er längs vägen.
Vi är tydligen inte klara än.
Hon har utmanat fel team.
Jenny sa nåt när vi utforskade hennes undertryckta känslor.
Hon vände mina argument mot mig.
Hon sa att vårt dödsförakt var en försvarsmekanism -
- för att livet skrämmer oss.
Därför frågar jag er, nu när vi stirrar döden i vitögat: vem är rädd?
- Definitivt, jag! - Ja, väldigt rädd.
Vem är rädd för att leva?
- Inte jag. Jag älskar livet. - Jag gillar livet mycket.
Där har vi det, mina herrar.
Jag anser att vi ger oss.
Jag förlorade en patient i förra veckan, den där ministern.
Han hade för mycket att göra på jobbet för att komma.
Men han sa att han mådde bättre.
Han ringde för att tacka mig.
Hur känns det?
Jag känner mig dum.
Som en bedragare.
För att han mår inte bättre.
Han är ett monster.
Han dödade två miljoner människor och är stolt över det.
Folk ser honom som en hjälte.
Han befordrades till Säkerhetsministeriet.
Vad fan det än är.
Han tror att jag har botat honom, men jag gjorde honom sämre.
Det verkar som om du är väldigt arg -
- över nåt som kan anses vara positivt.
Det är inte bara han.
Det är utegångsförbudet.
De gillar det.
Vissheten och...
...att bli tillsagda vad de ska göra är som ett varmt bad för dem.
- Men inte för dig? - Det driver mig till vansinne.
Du vet vad de säger...
Galenskap är nåt relativt.
Den beror på vilken sida av buren du är på.
Det sorterar jag in under "märkligt".
Märkligt och irriterande.
Det är för att ni inte lyssnade.
Ni hörde det, men lyssnade inte.
Vi kommer att vinna loppet, ungar.
Jag har aldrig varit säkrare på nåt i hela mitt liv.
Text: Gustaf Lundskog www.sdimedia.com